Васил Попович
Тъга

chitanka.info

Слънце пали, слънце суши

момък на чужбина,

тъжна мисъл гръд му души,

а душа съдбина!

Подфръкни ми, сокол ясни,

мила майко моя,

та си виж на край тъдешни

клета рожба твоя!

Денем слънце слепне очи,

а в душа мръчяе;

вечер — месец свет ми сочи,

той в сърце не грее!

Нощем звезди, майко, светят,

то се мръщолят,

кат чи сълзи дребни ронят, —

тъй се твойте леят!

Сутрин зори дор зарана

с ален свет ме будят,

и надежди будят в мене,

родина наумят!

По над момък облак ходи,

дребен дъжд си рони;

то не облак — дъжд не иди, —

момък сълзи рони!

Дайте криле, два орлове

там да си зафръкне,

где бял Дунав, край брегове,

кара песен — време.

Издание:

Васил Попович, Съчинения, Издателство „Кралица Маб“, С. 2000, ISBN 954-533-030-2

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.